II.4.3. Cauciucul natural și artificial.
În perioada 1735 - 1744, exploratorul Charles Marie de La Condamine întreprinde o expediție științifică în Peru pentru măsurarea meridianului terestru. În zona Amazonului, în 1744, descoperă arborele de cauciuc și remarcă proprietățile sevei secretate de acesta.
![](/en/chimie/clasa10/capitolul2/II-4-3-cauciucul-natural-si-artificial-poza1-arbori-de-cauciuc-din-peru.png)
Întreaga producție mondială de cauciuc natural se obține din plantațiile de arbori de cauciuc (Hevea brasiliensis): din țările Asiei (Malaysia, Indonezia, Thailanda, Sri Lanka, India, Kampuchia, Vietnam), din Africa (Nigeria, Liberia, Zair, Camerun, Coasta de Fildes) și din America de Sud (Brazilia).
Cauciucul natural se obține prin incizia scoarței acestora și colectarea și prelucrarea latexului. Latexul are o culoare gălbuie, este insolubil în apă, acetonă, alcool, dar este solubil în benzen, benzină și sulfură de carbon.
Soluția obținută prin dizolvarea cauciucului natural în benzină este folosită ca adeziv pentru piele și cauciuc, sub numele de prenandez.
![](/en/chimie/clasa10/capitolul2/II-4-3-cauciucul-natural-si-artificial-poza2-prenandezul-cauciuc-natural-dizolvat-in-benzina.png)
Cauciucul are o mare elasticitate între 0-30 °C. Peste 30 °C cauciucul se înmoaie, devine lipicios. Sub 0 °C cristalizează și devine casant. Oxigenul din aer, în timp, îl face sfărâmicios.
Toate aceste incoveniente sunt înlăturate prin vulcanizarea sa, în care cauciucul se încălzește cu mici cantități de sulf (0,5-5%). Cauciucul vulcanizat are punți de C-S-S-C între macromoleculele de poliizopren. Charles Goodyear descoperă întâmplător vulcanizarea, pe care o brevetează în 1844.
Cauciucul natural vulcanizat se distinge prin elasticitate înaltă, la temperaturi cuprinse într-un interval de -70-140°C, rezistență bună la abraziune, insolubilitate în hidrocarburi.
Dacă în procesul de vulcanizare se folosesc cantități mai mari de sulf (25-40%) se obține un produs dur, cu rezistență mecanică mare și izolator electric și termic foarte bun numit ebonită.
Ebonita este folosită la confecționarea carcaselor aparatelor electrice, a prizelor, întrerupătoarelor, mânere de oale și ibrice etc.
![](/en/chimie/clasa10/capitolul2/II-4-3-cauciucul-natural-si-artificial-poza3-ebonita-cauciuc-natural-vulcanizat-in-cantitati-mari-de-sulf-manere-de-oale.png)
![](/en/chimie/clasa10/capitolul2/II-4-3-cauciucul-natural-si-artificial-poza4-utilizarile-cauciucului-natural-vulcanizat.png)
Cauciucul sintetic este un compus macromolecular cu proprietăți asemănătoare celui natural, putând fi prelucrat și vulcanizat ca și cel natural. Are aceleași utilizări ca și cauciucul natural, în mod deosebit la fabricarea anvelopelor.
Cauciucul sintetic se comercializează sub mai multe tipuri :
- Cauciuc poliizoprenic
- Cauciuc policloroprenic (Neopren)
- Cauciuc butadien (Buna)
- Cauciuc butadien-stirenic (Buna S)
- Cauciuc butadien-acrilonitrilic (Buna N)